Kristillinen munkkilaisuus eli monastisismi on kristillinen liike, joka korostaa täydellistä antautumista Jumalan palvelemiseen taistelussa sitä maailmallisuutta vastaan, joka oli seurauksena kirkon uudesta etuoikeutetusta asemasta valtakunnassa. Munkkilaisuus oli 300-luvun herätysliike.[1] Useimmat askeettisen elämäntavan valinneet elävät munkkeina tai nunnina luostareissa, eristäytyneenä muusta yhteiskunnasta köyhänä ja naimattomana.[2]
Munkkilaisuus jakautuu lännessä kolmeen pääuomaan: anakoreettista askeesia harjoittaneeseen, teologiseen tutkimukseen sekä Benedictus Nursilaisen luomaan uomaan, joka korosti kuuliaisuutta ja ahkeraa työntekoa. Sekä idässä ja lännessä kirkko suhtautui aluksi kielteisesti munkkilaisuuteen, mutta myöhemmin yhteisöt sulautuivat osaksi kirkkolaitosta.[2]